> Mihai Lita

> la Cupa Compaq - 2002, jucind cu Marius Spataru (in mijloc)

> (extras dintr-un mesaj e-mail transmis pe lista "rgo")

> Ar fi atit de multe de spus incit zau nu stiu cu ce sa incep. Am descoperit existenta Go-ului prin anii '70, cind urmaream pe TVR 2 o emisiune dragutica pentru contextul respectiv numita "Telerama Sport". Acolo faceau ei un reportaj despre Go si mi s-a parut interesant, mai ales ca de foarte mic eram ahtiat de Japonia si Orient in general (chestie care de altfel ma mai tine si azi). Dar vai, n-avem echipament, nu stiam regulamentul si nu era nimeni care sa ma invete.

> Am citit cu aviditate prin iarna lui 1983 primul articol al D-lui Gheorghe Paun din "Stiinta si Tehnica" si timp de un an de zile am jucat cu doar doua persoane:un coleg de banca din liceu, pe foi de matematica ,la ore(cu X si O, stergind capturile cu guma) si cu prietenul si vecinul meu Vlad Ionescu (acum 5 Kyu si pe undeva prin Suedia), care-si facuse un "goban"pe un bloc mare de desen si golise libraria din cartier de puluri de table in rol de pietre. Problema e ca economiile nu-i ajunsesera si aveam doar vreo 120 de pietre de fiecare culoare. (Poate de-asta m-am ocupat eu asa mult de fuseki in ciuda sfaturilor autoritare a lui Radu, care-mi zicea ceva mai tirziu: Citeste (si rezolva) "Yose" dupa care stii ce faci, citeste "Yose" s.a.m.d.)

> Apoi am plecat in armata si acolo am jucat cu multa lume si am invatat pe multa lume sa joace. Acolo l-am cunoscut pe Viorel Hrenciuc (care nu mai joaca, desi era un 2 Kyu tare si pe vremea aia era un rang inalt; Shodan era ceva in fata caruia amuteai si de masa caruia te apropiai cu pietate si in liniste de mormint, iar ca sa joace cu tine era gratia suprema, nu ca azi cind e un subiect de misto si un obiect de tras de sireturi). Culmea e, ca sa revin, ca Bogdan Campianu, bun prieten al meu si coleg de liceu si facultate era si el in pluton cu mine, dar n-a manifestat interes decit mai tirziu pentru Go, cind "i-am pus pietrele in mina" la o practica plicticoasa din facultate (prin '87 cred). Acum este 3 Dan si fost secretar FR Go (lucru pentru care il felicit, si ca "secretar" si mai ales ca "fost").

> Si ca sa inchei, inceputul Go-ului efectiv pentru mine si Vlad a fost in 1985, cind am mers la clubul din Preoteasa. Acolo amabil si activ ca-ntotdeauna ne-a primit George Stihi (noi il cautam pe dl. Paun), ne- a pus 20 Kyu(noi am zimbit superior, ca facusem testul din cartea D-lui Paun si eram ceva la modul 1K-1D) si uite-asa a inceput o dragoste de-o viata.
> Tot acolo si atunci, la o masa mai izolata, intr-o concentrare maxima, juca un barbat cu parul cret si ceva mai putin sur ca acum, care raspindea in jurul sau o aura de solemn, un fel de magie si care ne-a impus si curiozitatea si respectul. Era cel de la care am invatat ce este Go-ul (fara evident sa stiu nici azi). Era Radu Baciu...

> MihaiL

> * * *

> Poveste ... cu parfum de cronica

> ( Eforie, 1988 )

> Era la sfarsitul verii lui 1988 si era mare open mare la Eforie Nord (doar o runda pe zi chiar si la grupa a doua, unde, desi jucatorii erau doar intre 5 si 1 KYU parca, era o motivatie teribila...:))
> Eu si Boxy (Bogdan Campianu, bun prieten si invatacel de-al meu la primii sai pasi in GO, ulterior secretar al Federatiei (pe vremea cand chestia asta mai avea o oarecare semnificatie...) si actualmente 3 DAN si retras...), eu si Boxy, zic, fuseseram (sub-)cotati pana atunci, iar Radu Baciu SENSEI, milostivindu-se de noi, s-a gandit sa ne dea sansa sa intram "de proba" intre "lupii tineri" - candidatii la SHODAN. Mie mi-a dat 5 KYU rang de proba si lui Boxy...sa verific...da, 2 KYU.
> Eram tare dornici sa intram si noi in anticamera "lumii bune a GO-ului" (pe vremea aia SHODAN era o persoana salutata cu respect si la masa nu comentau decat EVENTUAL rangurile superioare; dar ma rog asta-i alta poveste...). Drept care am facut amandoi un turneu bunicel si ne-am confirmat rangurile.

> | a - Dan Cioata, 2 kyu n - Mihai Lita, 5 kyu Data : August 1988, Eforie Nord (negru abandoneaza dupa miscarea 228) 20 conecteaza la 11, 214 captureaza la 156 [download]

> In prima runda eu urma sa-l intalnesc pe Dan Cioata, 2 KYU, care (sper sa nu ma insel), tocmai il invinsese pe Zhang Haitao, 4 DAN, un fel de "zeu local al Go-ului" pentru noi, alaturi de Radu.
> Dan era deci in mare "hype", drept care a intarziat la runda f'o ora (ca de' venise omul sa faca si plaja si mi se pare - ca sa-l scuz :) - ca fusese si o mica neintelegere privitoare la ora de incepere a rundei).
> Oricum George (Stihi), cel mai bun arbitru de GO al acestei tari (LOL-rad cu simpatie, dar nu glumesc) mi-a propus, intrucat timpul regulamentar trecuse, sa-mi puncteze partida ca victorie prin neprezentare.
> Eu insa, fiind foarte dornic sa joc cu "pitesteanul cel teribil" si de felul meu traditionalist, am cerut sa se admita sa-l mai astept un pic . In final Dan si-a facut aparitia si, cu stilul lui total flegmatic, s-a interesat plictisit cu cine joaca (pe tonul - firesc de altfel, data fiind diferenta de valoare): - "Care-i prima victima ?" :)).
> "Victima" insa (adica semnatarul acestui mesaj), s-a autodepasit pe sine si pana la mutarea 220, vorba lui Ionut Cora (alt "clasic in viata") l-a cam "sulfatat" pe favorit... (Mai mult, in timpul partidei, pe care Dan a jucat-o evident in criza de timp, am omis intentionat sa bat in ceas de mai multe ori , atragandu-mi observatii tot mai iritate ale partenerului meu (ne tineam "batosi" amandoi, eu ca eram in fata si nu vroiam sa castig la timp, ci pe bune, el ca nu se-asteptase la o replica asa de...darza LOL))

> Atata doar ca printr-o "combinatie magistrala" mi-am autogenerat, intr-un moment in care partida era TOTAL terminata de vreo saizeci de mutari, un ATARI, valorand multe zeci de puncte, pe care nu l-am vazut si am fost nevoit sa cedez. La care Dan catre Mirel (cealalta pe atunci "tanara speranta" a Pitestiului):
> "- Ia uite, bai Mirele, am ajuns sa stau doua ore la tabla pana sa bat un ... 5 KYU".

> Am vazut negru in fata ochilor si l-am urat (nu-i frumos, dar marturisesc spasit la ora amintirilor) pe Dan cativa ani buni, rugandu-ma sa-l mai prind macar o data la masa de joc (revansa pe care nu mi-am luat-o nici in ziua de azi :))...
> Ulterior evident ca ne-am imprietenit, fiind amandoi iubitori (autentici, zic eu) ai acestui joc minunat (si cumplit uneori, dupa cum se vede...), iar acum, tot evident, mi-a trecut (ramanand doar o amintire hazlie) pe care Dan SENSEI m-a rugat s-o fac publica, drept care ma conformez ... :)
> Tin minte si acum ca la analiza partidei, pe care am facut-o cu Radu, seara, acesta nu intelegea ce (mai) vreau de la el ("pai cum, mai Mihai, unde ai mai putea pierde aceasta partida ?"). Si totusi s-a putut :(
> Acesta va ramane unul dintre "momentele cele mai dramatice" ale carierei mele de jucator: il (practic) batusem pe Dan Cioata, DAN-killer-ul aflat in plina glorie...LOL. Dar...o partida se incheie cand se incheie (adica la doi de "pas" sau la asezarea a doua pietre pe tabla, insotita de declaratia "cedez" a unuia dintre jucatori), nu cand vrem noi sau ni se pare noua, si poate asta e lectia care merita invatata de aici.
> Asa cum zicea Rin Kaiho SENSEI: " Cel mai greu este sa castigi o partida deja castigata..." GO-ul are ritmul lui, care trebuie respectat. Altfel...
> Sper sa savurati partida, care n-are evident nimic special (ba mai mult abunda in greseli de ambele parti - repet eram cu toti in "epoca romantica a GO-ului"), dar impreuna cu istoria ei credem noi ca merita reevocata...Si in plus are deja (vai Radu, cat imbatranim...:)) "parfum de cronica" LOL
> (Dan SENSEI si) MihaiL

> * * *