| 1-2 | 3-5 | 6-8 | 9-10 | 11-12 | 13-16 | 17-19 | 20-22 | 23-25 |
26-27 | 28-31 | 32-34 | 35-37 | 38-40 | 41-42 | 43-44 | 45-46 | 47-48 |
| 49-50 | 51-52 | 53-54 | 55-56 | 57-59 | 60-62 | 63-65 | 66-69 | 70-72 |
| 73-75 | 76-78 | 79-80 | 81-82 | 83-85 | 86-88 | 89-90 |  |
26. La Preoteasa ...
Robert ... acum ( la el, in SUA )
La Casa de Cultura a Studentilor "Grigore Preoteasa" venea din ce in ce mai multa lume - imensa lor majoritate fiind bineinteles, studenti. La un moment dat, sala in care jucam (in pofida dimensiunilor destul de primitoare), devenise neincapatoare ... Este adevarat ca, in zilele de Duminica, asta se datora si faptului ca pe la ora 6, in Amfiteatru se proiectau filme. Intr-o perioada plina de frustrari si in care mai tot ce se intimpla in tara (in special evenimentele artistice) era supus unei cenzuri acerbe, aceste filme erau o adevarata mana cereasca. Exista acolo un fel de "responsabil cultural" (tot un fel de activist de partid - dar un om de cultura, cu o minte descuiata) care reusea sa sustraga listelor negre ale cenzurii tot felul de minunatii, altminteri interzise difuzarii publice ... Si pentru ca noi jucam go intr-o sala alaturata de dimineata pina seara ... celor care voiau sa intre la film (fara a plati biletul de intrare) nu le raminea de facut decit sa intre ceva mai devreme in incinta cladirii, sa arda gazul in sala noastra pina incepea filmul si apoi sa se strecoare in sala de proiectie ... Nu putini insa, mult mai tirziu ... mi s-au destainuit ca atunci cind a intrasera pentru prima data in sala de go - venisera de fapt la film; a doua oara, in loc sa fuga imediat dupa ora 6 in sala de proiectie, - intirziasera vreun sfert de ora pe linga mesele de joc ... apoi si mai mult ... pentru ca la un moment dat sa renunte la film pentru a ramine sa joace go. Periodic, impreuna cu George, eram nevoiti sa mai periem listele noastre de jucatori - atunci cind constatam ca erau cite unii al caror nume figura acolo, dar nu jucasera absolut nici o partida - perioade mai indelungate. Cu ocazia uneia dintre aceste revizii ne-au cazut ochii pe un anume Mateescu, cu "zero" partide jucate in decurs de 6-7 luni de zile. Necunoscindu-l nimeni, singurul motiv pentru care nu l-am sters imediat a fost ca - dupa nume - putea fi fratele lui Carmen Mateescu (multi ani, cea mai puternica jucatoare a noastra si Campioana Nationala). Nici Carmen nu avea insa vreo legatura cu acel Mateescu, asa incit l-am eliminat din CIV. ... Dupa vreo saptamina s-a apropiat de mine un copilut (sa fi fost prin clasa 10-a dar arata inca si mai tinar) si cu o voce sfirsita mi-a spus - Stiti ... M-ati scos de pe liste ... dar eu am fost aici tot timpul. Ma cheama Robert Mateescu ... Bineinteles ca-l stiam (dupa figura !) - era unul dintre cei doi baieti care veneau intotdeauna impreuna, se asezau linga una dintre mesele la care se juca (de preferinta linga mine sau Haitao) si nu se miscau de acolo pina la sfirsitul zilei. Probabil ca veneau direct de la scoala (sau chiuleau) pentru ca mai totdeauna erau imbracati in uniformele acelea hidoase de liceu ...Nu-i vazusem jucind niciodata (cred) dar erau acolo constiinciosi, de citeva luni. Sorin Gherman si Robert Mateescu. Aveam sa constat foarte repede ca de fapt se numarau printre cei mai studiosi de pe acolo. Jucau mai mult acasa, intre ei ... iar cind veneau la club ne urmareau pe noi, analizau (intre ei doi) ... se intorceau acasa si iar analizau. Din cind in cind veneau cu intrebari - intotdeauna destepte, rod evident al unui studiu serios ... Au participat la cursurile organizate de George Stihi si au devenit unii dintre obisnuitii concursurilor noastre, unde au reusit de fiecare data sasi imparta frateste primele doua locuri ale grupelor valorice in care participau. Prin 1989 ajunsesera deja la 2-3 dan, ascensiunea lor spectaculoasa dind chiar nastere unor birfe (cum ca n-ar fi straina de amicitia care intre timp se legase intre noi) ... Finala Campionatului National din acel an a pus insa capat, cit se poate de clar, oricaror discutii inutile : Sorin si Robert au iesit pe primele doua locuri.
| a - L. Calota, 4 dan n - R. Mateescu, 3 dan Campionat National - 1989 (dupa 217 albul abandoneaza) [download]
O intimplare - deloc lipsita de semificatie - s-a petrecut la inceputul anilor '90... Pe la nu stiu ce concurs, intr-o noapte, stateam noi asa ... de vorba (pentru astfel de situatii, Mihai avea mai intotdeauna cite o sticluta de palinca buna, iar mama lui Sorin ii punea mereu in traista niste minunate prajituri de ciocolata) ... Robert pomenise ceva despre prima noastra partida jucata impreuna (o partida cu handicap, la mine acasa ... in urma cu 3-4 ani !). - Da' ce .... tu mai tii minte ceva din partida aia ? ... l-am intrebat, mai mult intr-o doara ... ... Iar el, spre imensa mea surprindere, a inceput sa puna pe tabla piatra dupa piatra ... pina la ultima miscare ... partida desfasurata in urma cu atita vreme !!! * * * 27. Jotsu Febra concursurilor ne prinsese pe toti si pentru ca tuturor (probabil) ni se pareau prea lungi perioadele de sedere in Bucuresti, aparitia lui Serban Cristescu a fost salutara. A lui Serban ... si a inventiei sale, pe care a denumit-o Jotsu. Nimeni nu stie de la ce vine sau daca inseamna ceva dar pentru ca suna bine, aceasta denumire a fost adoptata fara prea multe intrebari. Jotsu era un concurs de "blitz" inspirat din sistemul practicat in Japonia, de catre insei. Se formau grupe mici (de 5-6 jucatori), ordonate in functie de rangurile componentilor (Gr.A - cea mai tare; Gr.B - urmatoarea ... s.a.m.d.) care timp de o saptamina jucau intre ei un turneu "fiecare cu fiecare". Dupa o saptamina primii doi clasati din fiecare grupa avansau in grupa superioara, in timp ce ultimii doi treceau in cea inferioara. ... Si cum sistemul nu era (parca) suficient de stimulativ, Serban introdusese si o taxa de joc: fiecare jucator platea la inceputul rundei o suma (...10-20 lei ?), iar toti banii dintr-o grupa intrau in buzunarul cistigatorului grupei respective. Taxa era suficient de mica pentru a nu fi simtita de catre cei care cotizau, dar suma cistigata de catre primul din grupa (saptaminal !) putea capata dimensiuni interesante pentru multi dintre jucatori - care erau inca studenti ...
Emil Versehora, Liviu Oprisan, Mihai ... la primul simultan cu un profesionist !! (chibiteaza: Bogdan Ghica - Pasarica, Gigel Chiran, Mihai Ciocoiu ... )
De fapt, totul incepuse intr-unul dintre atelierele Facultatii de Arhitectura ... Intr-o zi m-am intilnit pe strada cu Liviu Oprisan. Mergea grabit iar din geanta i se reliefa tabla de go ... - Incotro ? - l-am intrebat, stiind ca nu era zi de club ... - Pai ma duc sa joc la Arhitectura ... la "Jotsu". Hai si tu daca vrei ! Pe drum mi-a povestit cum se intilneau ei, de citeva luni (un grup de vreo 5-6 ... cu Serban Cristescu, Adi si Titi Ghioc, Mihai Lita, ... si alti citiva), la Arhitectura. Nu cunosteau pe nimeni pe acolo dar stiau ca dupa-amiezile, daca studentii nu au vreo lucrare mai urgenta de predat, atelierele erau goale (... si niciodata incuiate !). Intrau intr-un atelier, isi scoteau jocurile si stateau acolo citeva ore. Cind am ajuns noi, Serban era deja acolo si pregatea samovarul - un samovar electric, daca-mi aduc bine aminte, pe care il cara de acasa de fiecare data - ca sa fie ceai la discretie, in timpul jocului ... Pe la ora 11 noaptea, s-au facut platile ... si ne-am dus acasa. (Se pare ca fratii Ghioc n-au dus-o prea rau in perioada aia ...) Am continuat bineinteles sa frecventez Jotsu o vreme, pina cind ne-am gindit sa testam sistemul si in Preoteasa ... unde ... A zice ca "a prins" - ar fi o exprimare palida ! A declansat o adevarata isterie !! Citiva ani, nu s-a mai jucat decit asa. Bucurestenii numesc de fapt, perioada aceea ca fiind : "Perioada JOTSU". * * * O mica complectare a lui Liviu Oprisan : " Banii pentru Jotsu se strangeau intr'o varianta mult mai dura decat ce s'a incercat la Preoteasa. O grupa /Jotsu avea 6-8 oameni si se'ntampla cam asa: primul lua toti banii, locul 2 nu platea nimic, locul 3=10 lei, 4=15, 5=20 ... s.a.m.d. O saptamana castiga Titi, o saptamana Adi si'n felu' asta Ghioceii colectau tot banetu'. Pentru mine era o victorie personala sa particip in Jotsu si sa nu platesc nimic :). Cred ca'n perioada asta Boxi, Serban, Mihai Lita, Preotescu erau pe salariu si'si permiteau sa joace destul de des :). Oricum, grupul din Arhitectura era destul de omogen. Se juca de cateva ori pe saptamana (sau sa fi fost zilnic?) si cred ca mai toti am castigat macar o data." Liviu * * * ... si un alt "veteran", Ionut Cora : "Cred ca era prin '91 ... Era duminica. Era zi de club la Preoteasa. Si eram innebunit dupa go. Se facuse deja 7 seara si jucam partida dupa partida inca de la 10 dimineata. Cam pe la oara aia a parut si Serban Cristescu ... tocmai luase chenzina. Ne-am gandit ca ar fi o idee excelenta daca am juca la 1 leu punctul. Ne gandisem noi ca asa vom pune mai multa patima la fiecare partida si ne vom perfectiona si jocul de yose. Eu eram 5 sau 6 kyu (parca) iar Serban 3 kyu ... Si am inceput sa jucam ... Se facuse deja 10 seara si Serban trebuia sa-mi dea vreo 200 de lei. Parca intrase in transa ... vroia sa joace imediat o alta partida ... si le pierdea una dupa alta. Se facuse aproape de 12 noaptea: Serban continua sa joace ... Adi Ghioc se uita consternat la partide iar portarul de la Preoteasa nu stia cum sa ne dea afara mai repede. Cred ca aratam ca niste dementi ... Serban inversunat ... Adi Ghioc fuma tigara dupa tigara ... si eu care incercam sa castig cit mai multi bani. Din cate imi aduc aminte ne-am orit pe la 600 de lei (adica jumate din chenzina lui Serban). Am plecat spre casa si m-am trezit ca am un sentiment de vinovatie : fumam Dunhill si il lasasem pe Serban cu ditamai gaura in buget. Urmatoarea duminica ne-am intalnit iar ... si am zis ca ar fi o idee buna daca am juca un fel de concurs in care pierzatorii sa-i plateasca o suma modica invingatorului unei grupe. Zis si facut ! ... Si asa a inceput Jotsu .... Prima grupa a fost formata din Serban, eu, fratii Ghioc si Liviu Oprisan. Patima era mare ... Pe langa faptul ca te alegeai si cu ceva bani te puteai mandri si cu Titlul de JOTSU. Dupa prima incercare au inceput sa joace si Boxy,Lita, Codin ( offf ... ce dor imi e de Codin ...) Pasiunile incepusera sa creasca atat de mult incat am ajuns la concluzia ca zilele de joi si duminica nu sunt suficiente, pentru a juca cat mai multe jots-uri. Asa ca Serban a venit cu ideea ca Facultatea de Arhitectura ar fi un loc execelent pentru concursurile noastre. Asa ca am inceput sa vizitam atelierele Arhitecturii. Pentru Serban locul era foarte familiar. Imi aduc aminte ca la prima intalnire am intrat in una din salile parasite ale facultatii si l-am privit cu surprindere pe Serban cum deschide lacatul unui dulap in care isi tinea niste carti, ceai, cafea ... SAMOVARUL si chiar niste obiecte de imbracaminte (!!). Cred ca asa am continuat vreo 2 - 3 luni ... Am format astfel o comunitate stabilind intre noi o relatie de prietenie cu totul speciala. Probabil ca voi uita cu timpul toate intamplarile si fazele din vremea aceea ... dar nu-i voi uita niciodata pe Serban, Liviu, Ghiocii, Codin, Radu, Boxy, Lita ... si altii ... Cred ca tocmai asta a fost special ... A fost o perioada scurta in care am uitat complet de grijile cotidiene ... si ne-am afundat intr-o lume speciala ... a prieteniei si go-ului. Ca o ironie a soartei, totul s-a terminat in momentul in care dulapul lui Serban a fost spart - si acum ma intreb unde o fi samovarul ... Am continuat concursurile Jotsu la club....dar parca nu mai era farmecul de altadata. Au inceput sa apara oameni ce incercau sa fenteze regulile, patimile depaseau de multe ori tabla de joc ... Dar ce ma mira? Raman la ideea ca Jotsu a fost un capitol important pentru o mica parte din jucatorii de go. Si ca vremea lui a trecut ... Si ca vom putea reincepe Jotsu ... poate doar cand vom regasi samovarul lui Serban ... " Ioan Cora * * * 28. Sub-Sectia de GO
la Casa Sahului, in 1991: prima vizita a unor profesionisti (Shoji Kazuko, 3 Dan si Inoue Hatsue, 1 dan)
In Bucuresti a fost dintotdeauna foarte greu sa gasesti niste spatii de joc suficient de mari pentru concursuri, preturile fiind prohibitive. Infiintarea - in 1987 - a Sub-sectiei de Go, din cadrul Sectiei de Sah Electronic si Jocuri Logice a Federatiei de Sah ... a insemnat pentru noi (si din acest punct de vedere) un moment important. Acum puteam folosi frumoasa sala de joc de la Casa Sahului: o superba vila boiereasca confiscata de regimul comunist si trecuta in Patrimoniul National ... Si pentru ca se gasisera citiva simpatizanti ai sahului prin Ministerul de Interne, cladirea fusese data "in pastrare" Federatiei de Sah (pentru ca mai tirziu, dupa 1990, alti simpatizanti ... sa o transfere Comitetului Olimpic Roman). Acum puteam face concursuri si in Bucuresti, chiar daca spatiul salilor de aici nu permitea o participare foarte numeroasa (nu incapeau mai mult de 15-20 de mese). Bineinteles insa, ca principalul avantaj al infiintarii Sectiei de Go in cadrul Federatiei de Sah era faptul ca aceasta ne conferea o oarecare legitimitate. Nu mai eram "ai nimanui": fusesem recunoscuti, acceptati intr-o organizatie a Ministerului Sportului (chiar daca nu in mod direct, de catre minister) ... Iar asta se datora atit insistentelor de ani de zile ale lui Paun pe linga cei Minister dar in mare masura si legaturilor lui Parik Stefanov (un foarte bun sahist ... indragostit de Go) in cadrul Federatiei de Sah. El si cu George i-au pisat pe aia la cap ... pina au acceptat infiintarea acestei sectii de Go (un sprijin serios fiind obtinut din partea D-lui Candea - secretarul Federatiei de Sah la acea vreme). In fond, sansa noastra fusese faptul ca "Sahul elctronic" (n-am stiut niciodata exact ce insemna asta - probabil ... programe pentru calculator) se dezvoltase suficient de mult pe atunci, incit sa fie necesara existenta unui departament separat ... Si pentru ca mai existau si presiunile noastre ... si pentru ca mai erau si cei de la Bridge ... si cei de la Scrabble ... Federatia de Sah a hotarit sa faca o sectie de Sah Electronic si Jocuri Logice - cu Sub-Sectiile respective. Dincolo de partea formala a lucrurilor, infiintarea sectiei de Go ne-a obligat sa incepem sa ne facem Regulamente si sa ne structuram organizatia intr-un mod sistematic. Cind spun "sa NE facem" regulamente ... exagerez putin, deoarece imensa majoritate a textelor a fost redactata de Paun si (in mod special) de George, aportul meu fiind minim in privinta asta - dar pentru a le da forma finala ne stringeam toti trei (in general, la mine acasa) si le analizam propozitie cu propozitie. Rezultatul a fost - impreuna cu toate complectarile aduse ulterior de-a lungul anilor - stabilirea unui sistem functional, angrenind toti jucatorii si toate cluburile de Go din tara. Sectia de Go din cadrul Federatiei de Sah s-a infiintat deci in primavara anului 1987 si-i avea in Comitetul de conducere pe Gheorghe Paun (Presedinte), George Stihi (Secretar), Viorel savescu si cu mine. Nu existau nici un fel de subventii, singurul avantaj material in urma acestui eveniment fiind ca aveam o camaruta in Casa Sahului unde ne puteam intilni din cind in cind pentru a ne tine sedintele si ca nu plateam nimic atunci cind organizam concursuri acolo. Seful Sectiei de Sah Electronic si Jocuri Logice era Dl. Bujor - un personaj din partea caruia vom avea toata sustinerea in continuare. La un moment dat el incercase chiar sa faca o Sectie de Go (pentru copii) la Clubul Sportiv Scolar, unde urma ca eu sa tin cursuri ... Ii luasem acolo pe Liviu Oprisan, Robert Mateescu, Sorin Gherman, Mihai Ciocoiu (... si inca vreo doi) dar initiativa a esuat foarte repede, in urma unor incurcaturi din cadrul Clubului Scolar ... (ceva cu privire la repartizarea salilor de joc - parca) .... Pacat ! Efectul concret (si imediat) al "oficializarii" go-ului a fost organizarea primului concurs national la Bucuresti ... Si nu orice concurs ... ci ditamai Campionatul National. Primul Campionat National - ca acum aveam voie sa-i spunem asa ... De fapt atunci (la Baza Studenteasca de la Lacul Tei) s-a desfasurat Semifinala Campionatului National, deoarece intre timp hotarisem ca acest concurs sa se desfasoare in etape, cu calificari succesive de la o etapa la alta. Lipsa de experienta insa, ne-a facut sa incercam cu aceasta ocazie un experiment ... Citisem noi printr-o revista pe undeva, despre un sistem de concurs in care participantii sint impartiti in mod echilibrat in doua grupe - primii calificati din fiecare grupa avind dreptul de a merge mai departe, in finala. In plus, deoarece grupele erau destul de mici, am introdus un sistem de departajare (la egalitate de victorii) ... ceva mai special decit cel folosit in mod obisnuit : numarul de puncte/CIV cistigate in acel concurs. Mihai si cu mine, desemnati "capete de grupa", cu cei 3 si respectiv 4 dan ai nostri, eram in mod evident dezavantajati, dar ideea noastra fusese tocmai aceasta, de a-i stimula pe cei care veneau de jos. Conform formulei CIV, niciunul dintre noi doi nu avea cum sa cistige mai multe puncte decit ar fi cistigat oricare dintre jucatorii de 1 sau 2 dan (intr-un acelasi numar de partide). In consecinta ... niciunul dintre noi nu s-a calificat pentru "Finala" care avea sa se tina peste citeva luni, la Herculane. Nu-i vorba ca ... si noi ... tratasem calificarea asta cu extrem de multa usurinta, considerind-o drept o simpla formalitate, deoarece ne stiam (pe buna dreptate) cei mai tari jucatori din sala ... In anul acela, Campion National a iesit Sergiu Irimie (2 dan) si in mod firesc, tot el ne-a reprezentat si la Mondialele din Japonia - unde a ocupat un modest loc 24 (din 32 de participanti - parca). Probabil ca daca s-ar fi dus Mihai ar fi scos un rezultat ceva mai bun (... de altfel a si demonstrat-o un an mai tirziu cind a iesit pe locul 19 din 38 de participanti). A fost o lectie din punct de vedere organizatoric : "concursurile cu miza importanta NU se fac pe regulamente improvizate" ; ... dar si o lectie pentru mine si Mihai, ceva de genul : "baieti, n-o sa mai stati prea mult, singuri, acolo sus ! " ... De fapt, in concursul Open care se va organiza dupa numai citeva luni la Herculane (impreuna cu Finala Campionatului National), vom afla nu numai ca "cineva este pe cale sa ne ajunga" ... ci ca aparusera deja citiva jucatori tari. La Herculane i-am cunoscut pe cei din Pitesti (Dan Cioata si ... revelatia concursului, Mirel Florescu). * * * Componenta Biroului Executiv al Sectiei de GO (1989) : presedinte: Radu Baciu secretar: George Stihi membri: Mihai Bisca, Alexandru Butnariu, Parik Stefanov, Viorel Savescu, Gheorghe Chita #### (extras dintr-un Buletin informativ realizat de George Stihi in 1990)