> | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |

> 2. Un campion european

> (August 1991)

> Cupa COMPAQ - 2002

> Anul 1991 a fost un an cu rezultate bune pentru mine. Cel putin in materie de campionate europene a fost cel mai bun, cu sase victorii din zece partide am iesit pe locul 11. Ultima dintre aceste victorii a fost impotriva lui Matthew MacFadyen, fost campion european.

> Campionatul s-a tinut la Namur, in Belgia. Namur este un oras nu prea mare, la confluenta raurilor Meusse si Sambre, situat intr-o zona deluroasa. Pentru mine zona a fost foarte frumoasa, cu stazile orasului amestecate printre coline impadurite, amintindu-mi de Brasovul natal. Insa cu totul straniu era sa vad iahturi si barcute de agrement navigand pe cursul Meussei prin mijlocul orasului.
> Toti romanii am locuit la un youth hostel cam la trei sferturi de ora de mers pe jos de sala unde jucam. Eu stateam intr-o camera cu patru paturi impreuna cu Radu Baciu, cu Mirel Florescu si Mihai Bisca. Vali Urziceanu dormea si el la noi in camera pe jos, intr-un sac de dormit. In camera vecina, cu care aveam baia comuna, erau Sorin Gherman si George Stihi. Apropo de baie, dusul era ceva cumplit de enervant, nu avea decat un buton care dadea drumul la apa. Dupa ce ca nu puteai sa potrivesti cat de calda sa fie apa mai si curgea numai cinci minute. Apoi se oprea si trebuia apasat din nou butonul. Solutia era sa gasesti o pozitie in care sa tii butonul apasat tot timpul, sprijinindu-te cu fundul de perete.

> Desi eram cam inghesuiti atmosfera era nemaipomenita, seara de seara ne-am simtit bine impreuna. Tin minte cum puneam la comun mancarea adusa de acasa, salamuri si conserve, ba chiar si un cascaval care imi cam mucegaise in rucsac, ca bani sa cumparam de acolo mancare nu prea aveam. Bineinteles ca situatia a dus si la incidente, cum a fost cand Radu s-a suparat pe noi ca i-am baut Coca-Cola pe care o avea in dulap. Venise bietul pe lungul drum de la sala de joc, pe caldurile din august, numai cu gandul ca are o Coca-Cola in camera. Dar altii ajunseseram inaintea lui si profitasem de situatie. Alta data ne-am cam repezit la Sorin, care venea din camera vecina tocmai cand noi mancam si participa la masa supranumerar. A remediat partial situatia in ultimele clipe cand ne-a adus o cutie de pateu care probabil nu ii priise.

> Drumul spre sala de joc avea ceva puncte pitoresti din care tin minte o vitrina in care seara citea o femeie in neglijeu sau un fel de bacanie vietnameza care mirosea atat de puternic incat mi se apleca de pe trotuarul opus. Odata am incercat impreuna cu Mirel si Vali sa scurtam drumul spre hotel luand-o peste un deal. Si am si ajuns undeva deasupra soselei pe care era hotelul dar n-am mai putut cobori fiindca ne-am incurcat in niste tufe cu ghimpi prin care nu s-a putut trece. Venea seara si in disperare de cauza am facut autostopul. Ne-a luat un localnic si pot spune ca am facut 15 minute cu masina pana la hotel, in realitate scurtatura ne-a costat mai mult timp decat daca am fi mers cuminti pe drumul obisnuit.

> Matthew MacFadyen

> Pe langa taria si determinarea unui jucator conteaza foarte mult cat de bine se simte in timpul concursului. Eu m-am simtit excelent la Namur si ca urmare am avut un turneu excelent. Inaintea rundei a noua aveam cinci victorii si urma sa joc cu MacFadyen. Concursul principal are zece runde, dureaza doua saptamani cu pauze. Se joaca o partida pe zi si atunci erau trei ore timp de gandire pentru jucatorii peste 4 dan (acum sunt numai doua si doua jumate pentru supergrupa - primii 32 de jucatori). Ritmul asta este foarte bun daca reusesti sa te concentrezi. Mie imi place fiindca ai ocazia sa-ti revii dupa o infrangere sau sa te calmezi dupa o victorie.

> Adversarul meu, Matthew MacFadyen este un personaj pitoresc, cu parul negru valvoi, cu o barba carliontata lunga pana pe piept. Deseori umbla imbracat in pantaloni cadrilati, cu ponchouri sau camasi colorate tipator, mie imi aminteste de Ian Anderson de la Jethro Tull. O pasiune a lui este sa urmareasca pasari salbatice cu binoclul. Cu toate astea este cel mai puternic jucator britanic si multiplu campion european.
> Stilul lui este absolut unic, absolut personal. In deschidere joaca deseori mutari neobisnuite ca 5x5 sau 6x4 iar in jocul de mijloc gaseste tot soiul de tesuji-uri ciudate. De multe ori l-am vazut uimind la comentarii jucatori profesionisti cu mutarile lui stranii. Daca are o slabiciune este probabil faptul ca provoaca lupte cand ar putea simplifica o pozitie favorabila. O partida cu el este o lupta pe viata si pe moarte care se ramifica pe toata tabla pana goban-ul se umple cu pietre.

> Pentru mine sa joc cu MacFadyen mai avea o semnificatie aparte. In 1987 cand am fost la Campionatul European de la Grenoble ca shodan el a iesit campion. Atunci am vazut partida in care l-a zdrobit in finala pe Alexei Lazarev si tin minte ca n-am priceput mai nimic din ea. La Grenoble a fost un sistem ciudat, dupa opt runde, primii patru clasati au jucat un fel de mic concurs separat in timp ce restul jucatorilor au mai jucat doua runde. Cei patru finalisti au fost MacFadyen, Lazarev, Frederic Donzet si Rob van Zeijst, nume care au devenit foarte cunoscute in urmatorii ani.

> | a - Lucretiu Calota n - Matthew MacFadyen Data : 9 Aug. 1991 (alb cistiga cu 5,5p) 50 conecteaza la 9, 84 captureaza la 44 [download]

> Partida mea cu MacFadyen a fost un test de vointa, am avut de infruntat complicatii dupa complicatii. Prima lui mutare a fost 5x5, apoi am jucat o varianta complicata de o-nadare joseki in coltul opus care a degenerat intr-un ko. Am castigat ko-ul dar lupta s-a intins spre mijlocul tablei pana ne-am lovit de piatra aceea inalta de la 5x5. Am reusit sa ma strecor pe sub ea facand destule puncte, ceea ce mi-a adus un avantaj, dar a trebuit sa supravietuiesc apoi cu un grup in centru. Am reusit sa traiesc fara sa-mi stric prea mult ultimul colt si in final am iesit in fata. Tin minte ca la sfarsitul partidei MacFadyen avea ochii umezi. Probabil nu-si inchipuise ca poate pierde, insa eu m-am tinut tare si am facut fata unui stil care era si este exact pe gustul meu. Niciodata n-am dat inapoi de la un caft pe tabla de go.

> Ultima partida a fost alta poveste, am ramas in urma in fuseki in fata lui Laurent Heiser 6 dan din Luxembourg si n-am mai reusit sa recuperez desi am luptat din rasputeri. Totusi am iesit pe locul 11, cel mai bine clasat roman, cu un loc inaintea lui Mirel Florescu. Cu asta am fost primul jucator roman care a avut o victorie la un campion european. La intoarcerea in Romania am primit 5 dan, al doilea 5 dan dupa Sorin Gherman. Din pacate de atunci incoace n-am reusit sa-mi imbunatatesc rezultatul. Am mai jucat de doua ori cu MacFadyen si am pierdut de tot atatea ori.