| 1-2 | 3-5 | 6-8 | 9-10 | 11-12 | 13-16 | 17-19 | 20-22 | 23-25 |
26-27 | 28-31 | 32-34 | 35-37 | 38-40 | 41-42 | 43-44 | 45-46 | 47-48 |
| 49-50 | 51-52 | 53-54 | 55-56 | 57-59 | 60-62 | 63-65 | 66-69 | 70-72 |
| 73-75 | 76-78 | 79-80 | 81-82 | 83-85 | 86-88 | 89-90 |  |
76. Chichite legale
Seara, dupa runde, se analizeaza o partida din concurs - Abano Terme, 1996 (Petre Oancea, Popicu, Luchi, Mihai Milu, Rob van Zeist, Sorin Gherman)
Fusesem din timp pe la biroul de Personal al ministerului, le explicasem situatia in care ne aflam si-i intrebasem care sint conditiile de angajare ale unui secretar. Imi aratasera ca, in principiu, candidatul respectiv trebuie sa aibe studii superioare ... dar cu totii stiam ca nici jumatate dintre secretarii federatiilor existente nu indeplineau aceasta cerinta. In lege era mentionat ca, pentru functia de Secretar de Federatie sint necesare: "studii superioare, experienta in domeniu" ... si atunci experienta in domeniu era echivalata cu studiile superioare. Eu nu-mi terminasem facultatea dar aveam experienta necesara - puteam fi deci angajat fara probleme. In momentul in care a aparut insa Opris, care avea studiile superioare efectuate, aceasta conditie putea fi interpretata si ca fiind prioritara celei de a doua. Mai mult inca, se pare ca Opris (dupa dosarul depus), indeplinea din plin ambele conditii. Avea chiar doua recomandari pentru "experienta" - una de la clubul Locomotiva, semnata de presedintele asociatiei si o alta de la un club de Go bucurestean, al carui nume l-am uitat - de care nimeni nu auzise pina atunci si nici dupa aceea - semnata de presedintele clubului, Valentin Urziceanu. Pe scurt, Vali ii daduse prietenului sau doua recomandari oficiale si parafate cum ca ar avea o experienta remarcabila atit ca jucator cit si ca organizator, in Go. Le-am explicat ca alea trebuie sa fie niste falsuri: sectia de Go a clubului Locomotiva nu mai functiona deja de vreo doi ani iar despre celalalt club nici macar nu auzisem ca exista - iar eu stiam tot ce se intimpla in lumea Go-ului romanesc. M-au asigurat ca vor cerceta si-mi vor raspunde peste vreo doua zile. Cind am revenit la Biroul de Personal, sefa acestuia mi-a zis ca a pus un inspector al ministerului sa verifice ce este cu cluburile acelea iar inspectorul ar fi ajuns la concluzia ca totul este in regula. In plus, la clubul acela de Go despre care nu auzise nimeni niciodata, Mihai Opris avusese chiar o angajare consemnata in cartea sa de munca, pe o perioada de un an (sau doi) ... cu salariul platit in mod regulat !! In concluzie, in situatia actuala, dosarul meu nu mai putea fi primit: fata de Opris, nu indeplineam toate conditiile necesare. Dupa inca vreo luna ministerul a organizat, conform legilor, concursul pentru functia de Secretar al Federatiei Romane de Go iar Mihai Opris a fost numit in acest post - ca unic candidat ce se aflase. S-a prezentat la federatie pentru a-si intra in functie la sfirsitul lunii Martie, insotit de inspectorul care constatase ca totul este in regula cu "recomandarile" alea ale lui. De cum au intrat, am declarat ca in aceasta situatie, eu imi dau demisia. Nici nu-mi trecea prin cap sa stau in aceasi camera cu impostorul ala ... dar baremi sa si lucram impreuna. A intervenit insa contabilul nostru, care, fiind si el de fata, a intrebat: "- Dar, daca pleci ... cu Campionatul European de Juniori cum ramine ?"... - contabilul nostru era un tip cu care ma intelegeam perfect si care stia tot ce se intimpla in federatie. In plus, contabilul stia foarte bine ca numai peste o saptamina urma sa organizam la Baile Felix "Primul Campionat European de Juniori" si "Finala Cupei Ing". Incepusem sa alerg inca din vara pentru organizarea acestor concursuri si acum asteptam numai sa le dam drumul la data stabilita. Auzind asta, inspectorul (care nu stiuse nimic pina atunci) a incercat sa ma induplece pentru a ramine totusi ... "- Voi pleca de la federatie dar concursul se va tine, deoarece organizatorul principal este Fundatia Sakura si nu federatia. Eu voi fi deci acolo si-l voi duce pina la capat ... dar ca reprezentant al fundatiei - le-am replicat. Au insistat o groaza, toti trei, ca sa ramin totusi la federatie macar pina dupa concurs. In final am acceptat aceasta varianta: "- Bine ... atunci am mina libera pina se termina concursul, dupa care imi voi depune demisia" - am conchis eu si toata lumea a fost de acord. Am plecat de la birou imediat iar Opris a avut tupeul sa coboare si el si sa ma conduca o bucata de drum. Mergea alaturi de mine si-mi explica cum ca el nu avea de gind sa se bage in organizarea concursului ... ca va veni acolo ... dar doar asa ... ca simplu jucator ... iar la un moment dat incepuse: "- Domnu' Baciu, eu am tot respectul pentru dumneavoastra si sper sa conlucram in continuare ..." L-am intrerupt si i-am spus ca, daca ar fi avut cit de cit respect ... nu numai pentru mine dar in general, pentru jucatorii de Go ... ar fi trebuit sa vina la acea Sedinta de Birou deschisa si sa-si expuna intentiile in fata tuturor, nu sa patrunda in federatie pe usa din dos. I-am intors spatele si am plecat. * * * 77. Baile Felix - 1996
Impreuna cu Mihai Lita si Dan Cioata, in seara festivitatii de deschidere a concursurilor de la Baile Felix - 1996
La 1 Martie 1996 s-au tinut la Baile Felix Primul Campionat European pentru Juniori si Finala Europeana a Cupei Ing. Decizia ca aceste concursuri sa se tina la noi se luase in Congresul European din vara lui 1995 si era pentru prima oara cind asemenea concursuri erau date unei tari ex-socialiste. Asta arata in mod evident aprecierea de care ne bucuram in ochii Federatiei Europene de Go. Trebuie sa recunosc ca, la vremea respectiva, eu am fost de parere ca ne asumam un risc extraordinar angajindu-ne sa organizam niste evenimente de o asemenea anvergura; conditiile de cazare si infrastructura pe care le aveam in tara erau atit de modeste (ca sa nu zic chiar proaste) incit imi era teama sa nu ne facem de ris si totul sa se transforme intr-un esec lamentabil. Nu prea fusesem de acord cu initiativa aceasta dar Sorin Sora si Mihai Bisca (cei care ne reprezentasera atunci la Congresul European) o facusera iar oferta lor fusese acceptata. Primul impediment pe care il vedeam era faptul ca nu aveam nici un fel de ajutor iar treba care ne astepta nu putea fi rezolvata de unul singur. De aceea, imediat dupa ce am primit aprobarea din partea Federatiei Europene, am strins Biroul Federal si le-am explicat acest aspect. Le-am propus sa numim Fundatia Sakura ca organizator principal al evenimentelor (vorbisem in prealabil cu cei de acolo si fusesera de acord); am facut un referat catre ministru explicind lipsa de fonduri si de personal in care ne aflam si necesitatea ca Fundatia Sakura sa preia organizarea concursurilor. Referatul a fost acceptat iar transferul a devenit cit se poate de oficial si legal. Daca pina la urma toate s-au sfirsit cu bine atunci, la Baile Felix, asta s-a datorat numai ajutorului extraordinar pe care l-am primit din partea parintilor copiilor lui Carmen Mateescu. Au facut imediat un comitet de organizare si ne-au sustinut in mod substantial, pe amindoi, pe toata perioada de pregatire si desfasurare a concursului. Aranjasem ca totul sa se petreaca la Baile Felix in primul rind pentru ca era foarte aproape de granita vestica si invitatii nostri nu s-ar fi lovit prea tare de groaznicele noastre sosele. Pentru cei care nu veneau cu masina, aranjasem sa vina numai pina la Budapesta de unde ii preluam noi cu un autocar si-i aduceam pina la hotel. Statiunea era plina de locuri de cazare dar am gasit cu greu un hotel care sa arate cit de cit decent - avind in vedere participarea la care ne asteptam pentru concursuri. Dupa vreo doua-trei zile de cautare am reusit sa descoperim unul care arata rezonabil (cel putin pentru standardul romanesc), care la data concursului urma sa fie gol si care ne oferea niste spatii de joc convenabile chiar la parterul sau. Il aveam in intregime doar pentru noi. De asemenea, foarte aproape, la Oradea, aveam un grup extrem de entuziast de jucatori de Go pe a caror ajutor puteam miza - si care ne-au si ajutat efectiv foarte mult. Cu vreo trei-patru zile inaintea evenimentului totul era pregatit. Ne-am dus totusi mai devreme (impreuna cu Carmen si Robert Mateescu) pentru ultimele verificari si pentru a ne asigura ca nu vom avea parte de nicio surpriza. Urma sa ne intilnim acolo cu Rob Kok si Matti Groot, care veneau si ei mai devreme, ca reprzentanti ai Federatiei Europene, sa vada daca totul este in ordine. Programasem ca Vineri seara sa organizam o festivitate de deschidere sub forma unei mese festive oferite tuturor participantilor iar Simbata dimineata sa inceapa rundele. Vineri au inceput deci sa vina rind pe rind, participantii. Se anunta deja o participare mai mare decit ne asteptam noi. Pina la urma au venit vreo 180 de jucatori acolo, la toate concursurile: aproape 120 la Campionatul de Juniori, cei 24 (crema Go-ului european) la Cupa Ing si vreo 30-40 la Open. Spre prinz a aparut si Mihai Opris (insotit bineinteles de Vali, fara de care nu facea nici o miscare). A venit aproape direct in camera mea.
Carmen si cu mine, asteptind inscrierea participantilor (Baile Felix - 1996)
Stateam de vorba cu Carmen, Rob si Maati ... La un moment dat auzim ciocanituri in usa. "- Intra !" ... tip eu ... "Este deschis !" Usa se deschide incet si de pe culoar, vocea lui Opris: "- Domnu' Baciu !" M-am ridicat si m-am indreptat catre intrare. De pe hol, il auzeam pe Vali soptind: "- Intra bai ! ... Hai intra !..." A intrat. "- Vreau sa-mi predati stampila. Din acest moment nu mai actionati in numele federatiei !" ... mi se adreseaza abrupt, de fata cu toti ceilalti. "- Bine, dar parca stabilisem altceva la Bucuresti ..." "- Nu. Din acest moment nu mai sinteti organizatorul concursului !" ... continua Opris ... "- N-am de gind sa fac chestia asta. Am stabilit ceva si voi duce concursul pina la capat. Voi vorbi si cu inspectorul, sa vedem ce parere are." ... am raspuns si am pus mina pe telefon. Am sunat la Bucuresti si am vorbit cu inspectorul, explicindu-i ce se intimpla. Mi-a dat un raspuns care m-a siderat: "- ... Pai daca asa spune domnul Secretar ... trebuie sa va supuneti ! ..." "- Atunci, va comunic ca in clipa asta mi-am dat demisia. Concursul va avea loc numai sub conducerea Fundatiei Sakura !" Mi-am scris repede pe o hirtie demisia, invocind felul in care Mihai Opris a ocupat postul de secretar si modaliatatea in care intelege sa conduca federatia - lucruri cu care nu pot fi de acord. Am semnat-o si i-am dat-o lui Opris. Intre timp incepuse sa parlamenteze in fata lui Carmen cum ca federatia ar fi organizatorul si ca noi nu am mai avea ce sa cautam pe acolo ... Ajunsese chiar sa tipe ca, daca persistam in atitudinea noastra se va duce la politie si va anula concursul. Bineinteles ca spunea prostii, asa incit nici Carmen si cu atit mai putin eu nu l-am mai bagat in seama. Olandezii se uitau mirati la intreaga scena. Din cind in cind, Carmen le traducea cite ceva din ceea ce se intimpla ... Iar Vali ... Vali Urziceanu statuse tot timpul ascuns privirilor, undeva pe culoar ... Eram profund scirbit de mirlania totala care se petrecuse. Dupa ce-i dadusem demisia lui Opris insa, incepusem sa simt o oarecare usurare. Mi-am dat seama brusc ca scapasem de mocirla in care oamenii aia ma atrasesera in ultima vreme. Mi-am promis atunci ca nu voi mai participa niciodata la niciun concurs al federatiei sau la orice altfel de activitate, atita timp cit cei doi vor fi la cirma ei. In semn de revolta si protest ... dar si pentru faptul ca nu mai voiam sa am nici o legatura (dar absolut niciuna) cu vreunul dintre ei. Mi-am mentinut aceasta pozitie pina in ziua de azi si nimic nu ma va putea convinge ca nu sint decit niste impostori, gata sa calce peste orice pentru a-si urmari numai si numai propriile lor interese. Ba chiar ... anii care au trecut de atunci nu au facut decit sa-mi intareasca aceasta convingere. * * * 78. Schimbarea orei
Seara, dupa runde, ne relaxam: Carmen joaca cu un elev de-al ei; eu si Sorin urmarim partida (Abano Terme, 1996)
Trofeul Sakura al anului 1995 il organizaseram la Palatul Copiilor, in Parcul Tineretului. In prima zi de concurs (intr-o Simbata), atrasesem atentia tuturor participantilor ca in noaptea aceea urma sa se schimbe ora: "- Pentru miine, sa nu uitati cumva ! ... Dati-va ceasurile cu o ora mai tirziu ... Nu vreau sa avem incurcaturi la runda de dimineata." Eram insa obisnuit cu "neglijenta" jucatorilor nostri de Go, asa incit am repetat fiecaruia in parte acest lucru, pina la plecare. Avusesem parte de cele mai bizare intimplari ca urmare a "distractiei" de care dam dovada cei mai multi dintre noi si nu voiam sa am surprize in cea de a doua zi. M-am dus acasa linistit si m-am culcat. Eram foarte obosit dupa o zi intreaga de arbitrat un concurs in care mai bine de jumatate dintre participanti erau copii sub 14-15 ani. Cum rar mi se intimpla, dimineata nu am auzit niciunul dintre ceasurile pe care mi le pusesem sa sune. M-a sculat nevasta-mea spunindu-mi: "- Radu, e fara 10 si la noua incepe concursul !" ... ea stiind prea bine ca intotdeauna ma scol cu vreo doua ore inainte de a trebui sa ies pe usa. Altfel nu functionez. Am sarit din pat, mi-am aruncat ceva pe mine si am luat-o la fuga. Ce rusine ... sa intirzii tocmai eu, arbitrul ... si asta dupa ce toata ziua de ieri n-am facut decit sa le atrag atentia ca nu cumva sa intirzie ... Locuiesc la numai o statie de Palatul Copiilor dar nici nu se punea problema sa mai astept masina. Nu stiam cind o sa apara ... asa ca am luat-o pe jos. In mod normal fac vreo 20 de minute pina acolo dar acum am inceput sa alerg. Afara era frig dar nici problema de a ma intoarce sa mai pun ceva pe mine nu se putea pune ... Am alergat eu ce am alergat, regretind ca in ultimii ani imi neglijasem complect conditia fizica ... In mai putin de 10 minute eram in fata salii de joc, complect epuizat fizic, fara nici un pic de aer in plamini si inghetat pina la oase de racoarea diminetii ... Cit despre picioare ... acestea nu mai existau. Pluteam cumva, pe niste perne de aer ... pe care nu le prea puteam controla. Usa principala de la intrare era inchisa. "- Au inceput deja ..." - m-am gindit, imaginindu-mi deja cum o sa apar eu in sala de joc, tocmai acum ... Vedeam zimbetele retinute ale copiilor pe care-i cicalisem ieri toata ziua in legatura cu schimbarea orei si care acum isi incepusera de mult partidele ... M-am mai uitat odata la ceas. Era 9 si 20 de minute. Ce naiba sa ma fac ? ... Dar ... stai putin ... aici este chiar pustiu ... Nici asta nu pare a fi chiar normal ... Mi-am mai privit odata ceasul si ... deabea atunci am inceput sa realizez ce se intimpla: uitasem sa-l modific si ajunsesem cu o ora mai devreme. * * *